(untitled) (Научни трудове на УНСС, 2021)
В бюджетите на местно ниво постъпват приходи от различни данъци, като възможностите на местните власти да въздействат върху обема на така акумулираните ресурси варира значително. Основна задача на всеки един от подходите за вертикално структуриране на данъчните постъпления в публичния сектор е да осигури адекватно ниво на финансиране на местните публични дейности. В същото време дизайнът на местната данъчна автономия е определящ за избора на политики на местно ниво и вземаните от местните власти фискални и икономически решения. Целта на настоящето изследване е: първо, чрез сравнителен анализ да се откроят предимствата и недостатъците на трите форми на данъчна децентрализация – налагани на местно ниво данъци, споделяне на данъчна база и споделяне на данъчни приходи и второ, чрез проучване на международния опит и вертикалните данъчни структури в страните от ОИСР да се установи в каква степен практиката следва конвенционалните принципи за данъчна децентрализация. Резултатите от изследването показват, че най-широко прилаганата форма на данъчна децентрализация е тази, при която на местните власти се предоставя възможност да определят данъчните ставки при самостоятелно ползване или споделяне на данъчна база с други управленски равнища. Въпреки, че споделянето на данъчни приходи като алтернатива на субсидиите представлява атрактивна опция за финансиране на местните публични дейности, неговата роля е значително по-ограничена.